God afton, sir.
-Hur mår hon? -Hon är varm, men nu sover hon.
Det är alltid något.
Jag tror inte att det är någon fara, sir.
Åh, förlåt!
-Hur mår hon? -Det är oförändrat.
-Doktorn behövs nog inte. -Nej, men vi bör inte gå bort.
-Inte någon av er? -Jag skriver en rad.
Det är ofint, de är trots allt släkt.
-Du får bära fanan, pappa. -Genom dödens dal.
Hoppas att du visste vad du gjorde när du presenterade Winifred för Dartie.
-Är han en bra karl? -Det tycker åtminstone alla damer.
Courage, mon brave.
De kommer att älska dig. Inte nu. Kom, Monty.
Det är Soames som bör föra familjens namn vidare.
Spänna vagnen framför hästen... Har du tankar på att gifta dig?
-Jag lovar att hålla dig informerad. -Han ska alltid lägga sig i.
-Ursäkta, faster Ann. -Skaffa dig en hustru, käre Soames.
-Unge Jolyon skickade en vänlig ursäkt. -Jag hoppas att det inte är allvarligt.
Lillflickan är sjuk. Lite feber, inget att oroa sig för.
Du är väl orolig, när så många barn dör av difteri.
Lite feber! Barn får feber.
De kunde ha kommit ändå, guvernanten är ju där.
-Hon är vacker. June älskar henne. -Är hon fransyska?
-Jag tror att ni kan gå ut nu. -Det är ganska sent.
Det är lite känsligt att komma så sent till min kusins förlovningsfest.
-Jag är ledsen, sir. -Det gör mig ingenting.
Blir mrs Forsyte ledsen?
Jag tror inte att frun bryr sig särskilt mycket om det.
Är du lycklig, Helene?
Vi vill att du ska vara lycklig.
Ja... Och det är jag naturligtvis.
June mår bättre. Tänker du gå upp till henne?
-Inte ännu. -Varför inte?
-Jag vill inte träffa miss Hilmer. -Varför inte?
Uppriktigt sagt så irriterar hon mig. Hon verkar alltid nära sammanbrott.
-Hon föddes inte till tjänare. -Hon är ingen tjänare.
Vad är guvernanter om inte tjänare? När allt kommer omkring...
Kyrkoherde Scoles sa i sin predikanv
"Vad gagnar det människan att vinna sin själ och förlora all sin egendom?"
Det går an för Scoles som inte har någon egendom.
-Mina damer och herrar... -Se upp, nu blir det tal.
I denna glädjens stund skulle jag vilja...
Saken är den att Winifred är den finaste tös jag någonsin skådat.
Hon rodnar, men det är sant. Dessutom har hon uppfostran och anor.
-Vad har han för tillgångar? -Jolyon...
-Tack att ni välkomnar mig i familjen. -Det är din dotter.
Mina föräldrar hade varit glada att se namnen Forsyte och Dartie förenas.
Och mycket stolta.
Mina damer och herrar, får jag utbringa en skål för miss Winifred Forsyte?
-Vad är familjen Dartie? -Tyvärr döda.
God morgon, mr Soames.
-Är mr James här? -Ja, med en lätt halsbränna.
-God morgon, far. -Emily envisas med walesiskt lamm.
Vad tycker du om Dartie? Stilig karl, vet vad han vill.
-Det verkar så. -Pigg och väItalig.
-Han har inga tillgångar. -Han rår inte för att föräldrarna dog.
-Winifred är förtjust. -Hur mycket tänker du ge henne?
Jag tänkte 10 000 och mera när det kommer barn.
Mera? Mindre.
Allt på en gång? Inte?
En livränta, då? Inte det heller?
Han oroar dig. Du tvivlar på hans natur.
Jag kan inte låta bli att tänka på din familj, Freddie.
Alla dina fastrar och farbröder utspridda överallt.
-Det känns som de äger halva London. -Det gör de nog nästan.
Min familj hade otur. Jag behöver bara lite kontanter för att komma i gång.
Sedan äger jag andra halvan av London.
-Blir det så? -Så fort din pappa hostar upp.
Frågan är inte vad James pengar kan göra för mig-
-utan vad jag kan göra för James pengar.
Pappa kommer inte att ge mig någon hemgift.
Han tänker hyra ett hus åt oss och jag kommer att få underhåll.
Men tyvärr blir det ingen hemgift.
-Jag förstår inte. -Tyvärr är det så.
Det var det värsta.
-Bli inte upprörd. -Litar han inte på mig?
-Vi får ett hus. -Som han hyr, så det är inte vårt.
-Hur ska man då komma upp sig? -Jag vet.
Det är lite väl magstarkt.
-Är du mycket arg? -Det är inte vad man väntar sig.
-Knepet är att bara rita. -Nej, jag kan inte.
Vem som helst kan göra det. Barn är de bästa konstnärerna.
De ritar rakt ur hjärtat. Det är lätt.
Jag skulle bli smickrad om du ritade av mig. Jag blir smickrad.
Kommer du, June?
-Hej, pappa. Jag trodde att du var ute. -Nej...
...det var jag inte.
Vi fortsätter senare.
Den kvinnan måste lämna huset.
Jag har inte gjort något. Den som anklagar mig är en avskyvärd lögnare!
-Ingen anklagar dig. -Finns det något att anklaga dig för?
-Nej, jag svär. -En guvernant...
Jag kan anklagas för att visa den unga damen respekt och hänsyn.
-Hon måste bort. -Hon har ingenstans att ta vägen.
Har ditt uppträdande mot henne varit klanderfritt?
Därför ska hon bort, innan det finns något att ifrågasätta.
-Kan du säga åt henne att ge sig av? -Vad kan jag ge för orsak?
Din orsak är att jag ber dig. Hon behöver ingen orsak.
Jag har blivit ombedd att låta dig sluta.
Det förvånar mig inte. Jag är inte född till den här sortens liv.
Jag vet att jag är bitter ibland, men jag väntade mig aldrig att leva så här.
Ingen ifrågasätter kvaliteten på ditt arbete.
Jag förstår. Jag hoppas att mrs Forsyte ger mig en referens.
Du förstår inte...
Det har antytts att mitt uppträdande mot dig har varit opassande.
Jag har förnekat alla oegentligheter och du vet ju att det är sant...
I mitt huvud är jag skyldig till grova oegentligheter.
Jag tror att oegentligheter bara kan ske...
-...där det inte finns kärlek. -Det tror jag också.
Jag kan ignorera det som försiggått mellan er.
Vi talar inte om det och fortsätter som om ingenting har hänt.
Fram till i kväll hade ingenting hänt.
Vad...?
Var försiktig, snälla du.
Frances, jag är uppriktigt ledsen.
-Jag lämnar dig. Vi gifte oss i hast... -Jag diskuterar inte inför tjänstefolk.
-Här finns inget tjänstefolk. -Du vet inte vad du säger.
Finns det kärlek mellan oss? Finns det passion?
Vi har en dotter.
-June klarar sig. Du är en utmärkt mor. -Tänker du lämna henne också?
-Jag kan inte ta henne. -Varför tog du med henne in hit?
Jag vill absolut inte vara grym.
Jag känner mer för Helene än jag någonsin har känt för dig.
-Det är vidrigt sagt. -Men du känner ingenting för mig.
Vi kan åtminstone visa ärlighet och respekt.
Herrn och guvernanten...
Jag älskar honom.
Ändå säger du att ingenting har hänt. Det tror jag inte på.
Fram till i kväll har det inte varit något mellan oss, utom...
Utom?
Ett igenkännande.
-Vad menar du? -Vi kände...
Det finns ett band mellan oss.
-Är det verkligen så enkelt? -Vad menar du?
Är det allt som behövs? Ett igenkännande?
-Du ville aldrig ha mig. -Det är klart att jag ville ha dig!
Men hur kan man visa det när man vet att man blir avvisad? Rör mig inte!
-Du måste lämna mig, Jolyon. -Jag kan bo på klubben.
-Jag är så ledsen, Frances. -Det är inte ditt fel.
Det fanns inget igenkännande.
-Hej, pappa. -Jag säger det bara en gång.
Du gifte dig med Frances efter fyra månader, efter historien med Chloe.
Du har känt den här kvinnan hur länge? Sex månader?
Och du lämnar allt för hennes skull? Din hustru, ditt barn, ditt hem.
Sen ser du nästa vackra kjoltyg och gör det igen.
Du är lättledd och det måste du kämpa emot.
Det är inte på det viset.
Om du har böjelser finns det sätt att sköta det... Du vet vad jag menar.
Du gifte dig för resten av livet med en mycket god person.
-Och du krossar hennes hjärta. -Jag vet.
Och lilla June?
Vad känner du till om den här kvinnan?
-Jag vet vad jag känner för henne. -Dumheter! Dumma pojke!
Du blir ensam. Jag kan inte stå med en fot i varje läger.
Jag sänker ditt underhåll till 300 om året. Det är allt du får.
Jag vill inget ha. Ge det till Frances.
-Vad tänker du leva på? -Jag ska arbeta. Det blir nyttigt.
-Det går åt pipan. -Det hoppas jag inte.
Gör inte det här, min pojke.
Hon är er guvernant. Tänk vilken skandal det blir.
Jag är ledsen, pappa.
Då är mitt hem stängt för dig. Så enkelt är det. Jag kan inte träffa dig.
Jag har förlorat er, sir.
-Varför är miss Hilmer kvar, Parfitt? -Hon ska köras till sin bostad.
Skaffa en droska. Och ta bort sakerna från hallen.
Har du glömt att det finns en ingång för tjänstefolket?
Adjö, sir.
BOURNEMOUTH NIO ÅR SENARE
Flickan med mörkt hår och alabastervit hy... Vad heter hon?
Irene Heron. Hennes far dog i år. Inga pengar.
-Kan du presentera mig för henne? -Om du vill.
Miss Heron, så trevligt att träffas.
Får jag presentera mr Soames Forsyte? - Miss Irene Heron.
-Så trevligt att träffas. -Mr Forsyte kommer från London.
Ursäkta... Liversedge, kan vi talas vid?
Jag har ett erbjudande till dig...
-Får jag...? -Ja.
Jag hörde att ni nyligen förlorade er far.
Jag ber att få uttrycka mitt djupa deltagande.
Jag har deltagit i några sammankomster.
Det är på gränsen till respektabelt när man har sorg.
-Ingen skulle misstycka. -Några gör det.
-Sorg är ett känsligt ämne. -Presentera mig, Irene.
Mr Forsyte. - Min avlidne fars hustru mrs Heron.
-Trevligt att träffa er, mr Forsyte. -Nöjet är helt på min sida.
Bäst att jag återvänder.
Det har varit förtjusande, miss Heron.
Mrs Heron...
Han verkar...charmerande.
Ursäkta...
De brukar promenera på piren på förmiddagen.
-Tillåter ni att jag promenerar med er? -Det vore mycket trevligt.
-Är ni från våra trakter? -Från London. Park Lane.
-Affärsman? -Partner i min fars advokatfirma.
-Det är mitt första besök här. -Vi hoppas att det inte är ert sista.
-Jag återkommer säkert. -Bra.
Irene, jag promenerar ensam i dag.
Du kommer säkert att sakna mig våldsamt.
Ni har återkommit, mr Forsyte.
-Hur står det till, mrs Heron? -Tack, bra.
-Och er styvdotter? -En aning opasslig.
Men kry nog att spela piano väldigt vackert.
-Det vill jag gärna höra. -Det ska vi ordna.
-Har jag uttryckt mitt deltagande? -Jag förstod det så.
Det var en chock att professor Heron lämnade oss så illa sörjda för.
Jag har knappt 50 pund om året för Irene.
-Ni förstår säkert att en ung kvinna... -...kostar mer än så.
Det måste vara bekymmersamt.
-Mr Forsyte... -Ja, mrs Heron?
-Det finns väl ingen mrs Forsyte? -Nej, mrs Heron.
Det är konstutställning i Pavillion i morgon.
Irene och jag ämnar besöka den kl. 10.
-Tycker ni om konst? -Ja, där den hör hemma.
Var hör den hemma?
På museer förstås. Och hemma i salongen, smakfullt hängd.
Jag tycker att den hör hemma överallt.
-Beundrar ni den här tavlan? -Ja, det gör jag.
-Är den inte för modern? -Den har kraft och uppriktighet.
-Men är den skickligt målad? -Det är förstås ingen exakt avbild.
Men se hur träden lever och färgernas lyster.
Man känner konstnärens närvaro, eller hur?
Jag tror att konstnären hyser en passionerad känsla för skönhet och liv.
Skulle den passa i hallen?
De flesta hallar skulle vanhedra den.
-Jag lämnar mitt kort. -Han är välbärgad med gott anseende.
-Vi vet ingenting om honom. -Jag har gjort efterforskningar.
Vi passar inte ihop.
Det har varit ett nöje. Mrs Heron, miss Heron... London kallar.
-Vi beklagar. -Jag återkommer nästa vecka.
Ni kanske vill hedra oss med ett besök?
-Miss Heron. -Mr Forsyte.
Åh, förresten... Landskapsmålningen som ni beundrade...
-Jag köpte den. -För att hänga i hallen, mr Forsyte?
Vi ses nästa vecka.
Vi har 50 pund om året. Vet du vad sorgdräkter kostar?
Sen ska vi leva också.
-Vi borde skaffa ett större hus nu. -Behöver vi större hus?
-Jag vill äga ett hus. -Det räcker att hyra.
Om det händer mig något måste du och barnen klara er.
Vi har inte råd att köpa.
Se bara till att inget händer dig.
Forsytarna är obevekliga!
Min far har aldrig träffat sin sonson och kommer aldrig att se den här.
Vi måste definitivt flytta.
Enligt farfars testamente betalas räntan ut varje kvartal-
-men kapitalet måste förbli orört.
Men kapitalet får röras om särskilda skäl föreligger.
Jag ska få mitt andra barn och vi behöver ett större hus.
Behovet av ett hus måste räknas som särskilda skäl.
-För den där kvinnan? -För Helene och våra barn.
Men det är förvaltarna som ska avgöra om särskilda skäl föreligger.
Förvaltare är den nu avlidne mr Septimus Small samt min far.
Som du förstår handlar det inte bara om opportunitetsskäl.
Det handlar om samvete och i det här fallet även om vår familjs goda namn.
Finns det en moralisk aspekt på den här frågan?
Du får en summa varje kvartal som bestämt, du behöver inte oroa dig.
-Adjö, Forsyte. -Adjö, Forsyte.
Tecknar du fortfarande? Jag tyckte om en del av dina alster.
God eftermiddag, sir.
-Jag ber att få gratulera, miss Heron. -Tack.
Det var verkligen skickligt och förtjusande.
Jag förstår inte var flickan är med teet. Ursäkta mig, mr Forsyte.
Jag har en ansenlig inkomst och söker ett hus i närheten av Hyde Park.
Jag tillhör en ypperlig familj och min far har stora tillgångar.
Jag är vid god hälsa.
Jag har äran att få anhålla om er hand, miss Heron.
Jag är ledsen, men tyvärr kan jag inte svara ja.
Jag vet att det kommer plötsligt. Men jag har bestämt mig.
Ni har egenskaper som... Jag kan vänta hur länge som helst.
Ni är så underbar.
-Er styvmor uppmuntrade mitt frieri. -Ja, det förstår jag.
Jag föreslog att ni kommer till London. Mina föräldrar skulle bli förtjusta.
-Har min styvmor tackat ja? -Med ert samtycke naturligtvis.
-Jag hoppas att resan gick bra. -Det är kyligt för årstiden.
Välkommen till London, miss Heron.
-Söt flicka! -Min far James Forsyte.
-Ni måste vila efter resan. -Kära ni, vi är så glada.
-Min mor Emily Forsyte. -Ni är bedårande.
-Min syster Winifred Dartie. -Vi ska ha roligt.
-Hennes man mr Montague Dartie. -Vi bor i närheten, kom och hälsa på.
-Får det vara lite champagne? -Soames har bra smak.
Vilken skönhet, din gamle räv!
Jag tycker om män med mustasch. Soames är alldeles för slät.
-Jag vet inte om jag... -Gå och prata med henne.
-Det beror på mustaschen. -Du inser snart fördelen. De kittlar.
-Jag tror inte att jag tycker om det. -Kära du, det beror på var de kittlar.
-Äter du ordentligt? -Ja, och jag arbetar hårt.
-Vad tycker du om henne, June? -Hon är gudomlig.
-Bedårande. Visst är hon, Jolyon? -För bedårande för Soames.
Pengar behöver inte vara något hinder.
Mr Forsyte ser inga hinder, snarare tvärtom.
-Du kan väl titta på oljeaktierna. -Hon är betagande.
-Jag funderar på Cape Copper. -Aktier intresserar mig inte.
-Vad är hans hemlighet? Opium? -Vad pratar du om?
Hon är mycket vacker. Han överraskar alla.
Hon skjuter i höjden. Det här är farbror Jolyons sondotter June.
-Jag har målat klackarna på mina skor. -Satte du på rosetterna också?
-Ja, det är mina dansskor. -Jag älskar att dansa.
Om två månader passar det sig.
Plötsligt blir det som var hjärtlöst i går respektabelt. Det är hyckleri!
Vi måste dansa nu. Be George att han spelar en vals.
-Varför en vals? -Så att vi kan dansa.
-Det passar sig verkligen inte. -Tråkmåns! - Fråga du, Monty.
Vissa saker, som dans, bör man låta damerna bestämma. - George, en vals!
-Bjud upp miss Heron. -Det är omöjligt.
Då gör jag det. - Miss Heron, får jag lov?
-En aning djärvt. -Därför har Soames inte friat.
Sådan lättsinnighet måste få honom att ifrågasätta hennes karaktär.
Jag ber så mycket om ursäkt. Det är inte likt Irene.
-Jag tror att man ogillar oss. -Det verkar så.
Tänk om de visste om mitt intressanta tillstånd.
Det här går inte an, Forsyte.
-Får jag lov, miss Heron? -Naturligtvis.
En förskräcklig uppvisning!
Freddie, min vän. Du är en bussig tös.
Visst var det värt det, Soames?
Det var underbart. Det går inte att beskriva.
Det rörde om i grytan. Vad sägs om en polka?
-Ursäkta. -Nu vill vi ha något livligare.
Något som sätter fart på pulsen.
-Jag tänker inte gifta mig med honom. -Han kan ge dig allt.
-Jag vill inte bli köpt. -Vill du hellre slösa bort allt vi har?
-Jag vill vänta på någon jag älskar. -Vi har inte råd att vänta.
God morgon, mrs Pearce. Se till att mrs Dartie vilar mycket.
Jag återkommer i kväll.
Hon liknar Hester kring ögonen.
Och pannan är James, din morfar.
Och se, hon har Juleys näsa!
-Och hakan är definitivt Jolyons. -Vad har hon efter Monty?
Väntade du dig något? En riktig Forsyte.
Gratulerar.
-Adjö. -Adjö, faster Ann. Sköt om dig.
-Bra gjort. -Adjö.
Allt bra, min vän?
Imogen. Vad tycker du?
-Det är ett fint namn. -Imogen...
Immie.
Jag tycker om det.
Jag råkade befinna mig i Hatton Garden.
Jag köpte det här åt dig.
De är underbara!
-Men hur har vi råd? -Jag har mina knep.
De är underbara.
Goddag, miss Heron. Ursäkta att jag är sen. Får jag slå mig ner?
Äntligen ser man er utan sorgdräkt.
Får jag presentera mr Beech?
-Goddag. Vad tycker ni om Bournemouth? -Sedesamt, men trist.
-Här finns pengar att tjäna. -Mr Beech är i fastighetsbranschen.
-Det är alla. Var är ni? -Southbourne. Nio hus.
Jag bygger ett sanatorium. Här bygger man för hälsa, inte för nöjen.
-Verkligen inte för nöjen. -Låt oss därför njuta av eftermiddagen.
Ska vi...?
Helst inte, tack.
-Jag vill inte verka påträngande... -Snälla, fråga inte en gång till.
-Förlåt mig. Jag tappade huvudet. -Ja.
-Uppmuntras er vän Forsyte? -Nej.
-Vacker kvinna. Varför så dyster? -Hon har höga krav.
Mr Forsyte duger gott och han är mycket välbärgad.
Men det krävs en gnista också, eller hur?
Gnista är bra, men 3 000 om året är bättre.
Ni är cynisk. Skäms på er! Hon måste träffa den rätte.
-Har han friat? Avspisad? -För tillfället.
-Jag har 3 000 om året. -Det låter bra.
-Vad tror ni om gnistan? -Den finns.
Hon är så vacker. Jag är trollbunden.
Ursäkta mig.
Irene, vi ska gå nu. Jag ber om ursäkt, mr Forsyte.
-Jag känner mig en aning opasslig. -Kan jag...?
Nej, tack, Irene tar hand om mig. Det är värmen, jag måste gå hem.
-Får jag eskortera er? -Nej, tack.
Det har varit en oförglömlig eftermiddag.
-God eftermiddag, mrs Heron. -God eftermiddag, mr Forsyte.
Adjö.
Ingen framgång hos den unga skönheten. Ni har större chans med styvmodern.
-Vad hände? -Vad bryr du dig om mr Beech?
Inte det minsta. Varför tog vi inte en droska?
-Vi är fattiga på grund av dig. -Inte så här fattiga.
Jag försörjer dig inte mer. Gift dig eller skaffa ett arbete.
-Vad kan jag få för arbete? -Gift dig då. Han är utmärkt.
-Men jag kan aldrig älska honom. -Det vet du inte.
-Mr Forsyte? -Miss Heron.
Återvänder ni till London? Jag har en sak att diskutera med er.
-Här? -Nej...
Vad kan jag stå till tjänst med?
Om jag gifter mig med er, kan ni då lova mig en sak?
Om vårt äktenskap inte blir lyckligt vill jag ha tillbaka min frihet.
Om vi gifter oss blir det lyckligt.
Ni får inte tvinga mig att stanna i ett olyckligt äktenskap.
-Irene, jag lovar att göra dig lycklig. -Lova att jag blir fri.
-Då gör jag det. -Svär ni?
Jag lovar på heder och samvete.
Om ni friar till mig igen skulle jag tacka ja.
Miss Heron...
Vill ni göra mig den stora äran att bli min?
Jag gifter mig med er, mr Forsyte.
Då gör ni mig till den lyckligaste mannen på jorden.
Jole. Här...
Hon var din hustru och de har inte ens meddelat dig.
-Det här är sann exil. -Det är grymt och så typiskt.
De håller ihop, Helene.
Utomstående står...utanför.
Hur ska det gå för June?
Det går bra. Nu kretsar pappas liv bara kring henne.
Jag är så ledsen.
-Jag känner sådan skuld. -Gör inte det.
Förstår du vad det här innebär?
Nu kan vi gifta oss.
Vill du gifta dig med mig?
Det är klart att jag vill. Ja.
Jolly, jag har något att berätta.
TVÅ ÅR SENARE
Fortsätt...
Du har inte spelat på flera månader.
Chopin... Du brukade spela det här för mig i Bournemouth. Minns du?
Gratulerar på födelsedagen, mamma. - Hon var så ung.
-Ni Forsytar lever i evighet. -Vi har starkt blod, June.
Det hade inte din mamma. Det var inte hennes fel.
-Farfar... -Ja, min kära?
-Jag har en sak att berätta. -Jag anade det.
Det finns en viss person...
-Vad menar du med det? -Jag vet inte.
Det finns det i alla fall.
-Är personen en man? -Arkitekt.
-Hur gammal är han? -26.
-Och du är 17. -Vad har det för betydelse?
Ingen alls.
Jag minns vissa personer från när jag var 17 som inte heller betydde något.
-Han betyder väldigt mycket. -Så sa jag också när jag var 17.
-Jag älskar honom. -Han är förstås utfattig?
Han tjänade hundra pund förra året. Han behöver inte pengar.
Han är storartad. Han har ofta levt på kakao i en vecka.
Min sondotter gifter sig inte med en man som livnär henne på kakao.
-Jo, det gör jag. -Nej, det gör du inte.
Phil kommer att tjäna pengar. Han är en lysande arkitekt.
Jag går med på en förlovning.
Men ni gifter er inte förrän han tjänar 400 om året.
Tack.
-God morgon, Smither. -Hur står det till, miss Ann?
Ganska bra. Jag tänker stiga upp i eftermiddag.
-Doktorn sa att ni måste ligga... -Nonsens.
Jag tänker närvara på mottagningen för miss Junes unge man.
-Ni är inte stark nog. -Jag tänker närvara.
-Låt gå, miss Ann. -Men Smither...
Jag behöver din arm.
Du är så duktig, Phil. Det är en fantastisk drake.
Robust, estetisk, en designtriumf!
När den når högre får du försöka.
Så synd!
-Så robust var den. -Stackars dig, Phil.
Timmar av förberedelser för ett enda ögonblick av fröjd.
-En metafor för kärlek. -Nonsens!
Där är arkitekten. Vad har han på sig?
-En hatt. -Ja, det ser jag.
Är du här? Så underbart! Jag vill att du ska träffa Phil.
-Phillip Bosinney. - Irene Forsyte. -Trevligt att träffa er.
Irene är min bästa vän. Ni två måste bli goda vänner.
-Det blir vi säkert. -Visst är hon vacker?
Ja, det är hon.
-Arkitekt är ett berömvärt yrke. -Jag hjälper inga sjuka eller fattiga.
Skönhet och proportioner är också viktigt.
-Vi får en man utan pengar i familjen. -Nej, först måste han tjäna pengar.
I motsats till Dartie eller Soames fru.
Farbror James, tillåt mig presentera min fästman Phillip Bosinney.
-Hur står det till? -Mycket bra.
Phil är en fantastisk arkitekt. Du borde bygga.
Store tid! Vad skulle jag bygga?
-Vad gör du? Stackars man. -Vi behöver 400 om året.
-Inte i dag. -Vi kan skrämma farbröderna.
Det kan inte bli någonting, han har inte ett öre.
Med unge Jolyon ur vägen kan June vänta sig hundratusen.
Så fribytaren gör entré.
-Skulle du inte göra samma sak? -Det skulle jag antagligen.
Inte antagligen, du gjorde det.
-Så avskyvärt, George. -Förlåt.
Ja, avskyvärt. Fast det där med fribrytaren var roligt.
-Vad gör du uppe? Sätt dig där. -Du är inte stark nog.
-Hämta en pläd. - Du skulle inte komma. -Pjoska inte.
-Kan du höra mig? -Det är klart att jag kan. Du skriker.
Än finns det liv i dig, Ann.
Det här är mr Bosinney, faster Ann.
-Svep den här om dig. -Du måste hålla dig varm.
En stilig ung man, men jag betvivlar att ni är den rätte för kära June.
-Var är Soames? -Här är jag.
-Jag passar inte. Vi får ställa in. -Vi ställer inte in.
-Nå, vad tycker du? -Det kan jag inte säga så han hör.
Han är storartad.
Du var kamratlig med June i dag. Skrattade och höll på.
Så skrattar du aldrig med mig.
-De bjöd med mig till Royal Academy. -Absolut inte.
-Tillåter du det inte? -De kan ta med en faster som förkläde.
-Men jag vill gå med June. -Det får du inte.
-Tänker du verkligen förbjuda mig? -Du ska inte umgås med henne.
-Jag tänkte sova i Burlington-rummet. -I natt?
-Inte bara i natt. -Vad menar du?
Jag vet inte riktigt, utom att jag alltid sover dåligt.
Vill du ha skilda sovrum? Tjänstefolket skulle veta det.
Hur kan du ens tänka så?
Om jag kan sova, är det då så viktigt att tjänstefolket kanske vet?
Hur skulle det se ut? Du vet hur tjänstefolk skvallrar.
Men det här handlar inte om sömn, eller hur?
Ibland undrar jag om du vet vilka plikter en hustru har?
Jag har beslutat att sova i ett annat rum.
Gör han...något?
Menar du om han slår mig eller dricker?
Nej, det är inget sådant.
-Träffar han andra kvinnor? -Inte vad jag vet.
Då är det värre.
Om han gjorde det kunde det förändras, men om du tycker illa om honom...
-...bör du stå det onda emot. -Vad betyder det?
Separation.
Jag har inga pengar och jag kan inte tjäna något. Vad skulle jag göra?
-Du säger väl ingenting? -Självklart inte.
-God morgon, Juley. -God morgon, Emily.
Nej, du måste sitta här.
-Var är James? -Han promenerar för att bota sin lever.
-Hester har huvudvärk. -Sin "söndagshuvudvärk"?
-Och Ann? -Mycket svag. Vi är oroliga.
Irene ser blek ut.
-Hon är inte...? -Nej.
-Tänker de inte...? -Det vet jag ingenting om.
-Ann vill att Soames ska få en son. -Det bör han absolut få.
-Fast med skilda rum är det väl inte... -Julia!
Skilda rum... Det är för sorgligt.
De sover inte ens i samma rum längre. Du får inte säga ett ord!
Självklart inte. Det har ju inte du gjort...
Faster Hester skvallrar inte.
Jag säger inte ett ord.
Jag ska aldrig säga ett ord.